-Ten terorista nebyl vážnou hrozbou. -Vskutku?
-Kancléři, kancléři... -To je on.
...chcete tvrdit, že už není naživu a při síle?
Terorista byl neutralizován.
Proboha, kancléři, pozor!
Ten terorista!
Terorista!
Tak ho chyťte!
No ano.
Konečně!
A teď, ať tě vidí celý svět.
Je to on!
Pusťte mě! Já jsem váš kancléř!
Taková drzost! Jsem váš kancléř!
Ty podvodníku!
Vojáci! Ten muž je terorista!
-Zastřelte toho zrádce! -Lháři!
-Šejdíři! -Klone!
-Připravit! -Zamířit!
-Palte! -Palte!
Co nám můžou udělat, dát pokutu?
No bóže! Měli jsme tu největší sledovanost.
Ale ty jsi můj agent, proto si tě platím.
Chraň mě.
Měl jsem si ho najmout jako svou máti.
-Jsi cvok. -Buď to nebo retardovaný.
-Musíš si ze všeho utahovat? -Jen z podstatných věcí.
-Co když tě zavřou? -Já ti povím, co udělají.
Budu nucen učinit pokání, uspořádat nudou charitu,
a mezitím naše sledovanost vyletí do oblak. Věř mi.
Gordone?
Rychle, Evey, schovej se!
Zdá se, že ti došel humor, vtipálku.
-Mám tě. -Ne, ne.
Víte, proč jste tady, Evey Hammondová?
Ne, prosím.
Byla jste obviněna z celkem tří vražd,
útoku na vládní majetek, ze spiknutí za účelem
velezrady a pobuřování, za což hrozí poprava zastřelením.
Máte pouze jedinou šanci, jak si zachránit život.
Musíte nám prozradit identitu či místo pobytu
takzvaného V.
Pokud díky vaší informaci bude zatčen,
budete odtud ihned propuštěna.
Rozumíte tomu, co vám říkám?
Žila byste jako doposud, slečno Hammondová.
Stačí udělat jediné, spolupracovat.
Připravte ji.
Vím, že tě těžko přesvědčím, že nejde o jeden z jejich triků,
ale to nevadí.
Já existuju.
Jmenuju se Valerie.
Už mi moc života nezbývá, a tak o něm chci někomu vyprávět.
Tohle jsou jediné paměti, které kdy napíšu a bože,
svěřím je toaletnímu papíru.
Narodila jsem se v Nottinghamu roku 1985.
Z dětství si toho moc nepamatuju,
ale vybavuje se mi déšť.
Babička vlastnila farmu v Tottle Brooku
a říkávala, že v dešti je Bůh.
Po základní škole jsem šla na dívčí střední.
Tam jsem poznala svou první přítelkyni.
Jmenovala se Sarah.
Ta její zápěstí...
...mě okouzlila.
Myslela jsem, že naše láska vydrží navěky.
Vzpomínám, jak nám učitel vnucoval,
že z téhle pubertální fáze vyrosteme.
Sarah vyrostla.
Já ne.
V roce 2002 jsem se zamilovala do dívky jménem Christina.
Tehdy jsem se přiznala rodičům.
Nezvládla bych to, kdyby mě Chris nedržela za ruku.
Otci jsem nestála za pohled. Řekl, ať vypadnu a už se nevracím.
Matka neřekla nic.
Jen jsem nechtěla lhát. Bylo to tak sobecké?
Naše integrita se tak často vytrácí, přitom nic víc nemáme.
Je to ten nejvzácnější kousek z nás.
A když si nelžeme,
jsme svobodní.
Kdy to skončí, je jen na vás.
-Stačí říct, kde je. -Já to nevím.
Vždycky jsem věděla, co v životě chci.
Roku 2015 jsem dostala hlavní roli ve filmu Slané mělčiny.
Šlo o nejdůležitější roli v mém životě, ne kvůli kariéře,
ale protože jsem tehdy potkala Ruth.
Když jsme se políbily,
věděla jsem, že víckrát nechci líbat jiné rty, než ty její.
Přestěhovaly jsme se do bytu v Londýně.
Za oknem pro mě pěstovala Scarlet Carsonové,
a náš byt vždy voněl po růžích.
To byla nejhezčí léta mého života.
Jenže válka v Americe nebrala konce, až boje zasáhli i Londýn.
Návrh náměstka ministra obrany, Adama Sutlera,
uzavřít zbývající stanice metra, byl jednomyslně schválen.
To znamenalo definitivní konec růží...
...pro všechny.
Takhle dlouho nevydržíte.
Zemřete tady.
Proč chránit někoho, kdo na vás kašle?
Vzpomínám, jak se pozvolna měnil význam slov.
Málo běžné výrazy jako kolaterální a interpretace nabyly na hrůznosti.
Zatímco pojmy jako ''Nordický zápal'' a ''Stanovy loajality'' nabyly na moci.
Vzpomínám jak ''být jiný'' se stalo nebezpečným.
Jen pořád nechápu,
proč nás tolik nenávidí.
Ruth sebrali, když byla nakoupit jídlo.
PRO VAŠI OCHRANU
Nic v životě jsem tak neoplakala.
Zanedlouho si přišli pro mě.
Je divné skončit svůj život na tak strašném místě.
Ale tři roky jsem měla růže, a před nikým jsem se nekála.
Zemřu tady.
Se vším všudy se vytratím.
Až na jeden...
...malý kousek.
Kousíček,
co je drobný a velice křehký.
Přesto je to jediné, co stojí za to vlastnit.
Nesmíme ho ztratit, ani se ho vzdát. Nesmíme dopustit, aby nám ho vzali.
Doufám, ať jsi kdokoli, že ty odtud unikneš.
A doufám, že se svět změní k lepšímu.
Ale v co doufám ze všeho nejvíc, že pochopíš to,
co ti chci sdělit. I když se vůbec neznáme,
i když se nesetkáme,
nebudeme se spolu nikdy smát, ani plakat
nebo líbat se...
...já tě miluju.
Celým svým srdcem...
... tě přesto miluju.
Valerie.
Mám vás informovat, že jste byla odsouzena zvláštním tribunálem,
a pokud nadále nehodláte spolupracovat,
tak budete popravena.
Pochopila jste, co vám říkám?
-Ano. -Jste ochotná spolupracovat?
-Ne. -Jak chcete.
Odveďte slečnu Hammondovou do cely.
Vyberte šest mužů,
vyveďte ji za laboratoř a tam ji zastřelte.
Je čas.
Můžeme.
Poslyš, chtějí po tobě jen jednu informaci.
Něco jim naservíruj, cokoliv.
Děkuji.
Ale já dám přednost tomu umřít.
Takže už se nebojíš? Můžeš tedy jít.
Cože?
Ahoj, Evey.
Ty.
-Tos byl ty? -Ano.
Všechno jen naoko?
-A Gordon? -Lituji, ale pan Deitrich je mrtvý.
Myslel jsem, že ho jen zatknou,
ale našli u něj Korán, a tak ho dali popravit.
Bože.
-Naštěstí jsem tě našel dřív než oni. -Naštěstí?
Tys mi tohle provedl?
Vyholils mi hlavu?
Týrals mě?
Mučils mě.
Proč?
Říkala jsi, že chceš žít bez strachu. Kéž bych znal snazší cestu,
-ale neznám. -Můj bože.
Vím, že mi asi nikdy neodpustíš.
Ani nepochopíš, jak to všechno pro mě bylo těžké.
Každý den být tím, koho ve mně vidíš teď.
Každý den jsem to chtěl skončit,
ale ty jsi se vždy odmítla poddat. Já to nesměl vzdát.
Jsi zvrhlý! A tak zlý!
Tys to mohla skoncovat. Mohlas to vzdát, ale nevzdala.
-Proč? -Dej mi pokoj, nenávidím tě!
To je ono! Já jsem také nejdřív cítil nenávist.
Nic jiného jsem neznal. Byl to můj svět, mé vězení,
s ní jsem jedl, pil i dýchal.
Myslel jsem, že mě tolik zášti zahubí.
Ale pak se něco přihodilo.
Zlomilo se to ve mně, stejně jako v tobě.
Mlč už! Nechci poslouchat tvé lži!
Tvůj otec řekl, že umělci slouží lež k odhalení pravdy.
Ano, použil jsem lež.
Ale protože jsi jí uvěřila, objevila jsi v sobě pravdu.
-Ne! -Co bylo pravdou v cele, je i teď.
Cos cítila tam, to se mnou nijak nesouvisí.
Já už ale vůbec nic necítím!
Neutíkej před tím, Evey. Utíkáš celý svůj život.
Já nemůžu. . . Nemůžu dýchat.
Mám astma. Když jsem byla malá. . .
Poslouchej mě, Evey.
Prožíváš nejvýznamnější chvíle v životě. Nebraň se tomu.
Oni tě připravili o rodiče. Připravili tě o bratra.
Strčili tě do cely a vzali ti úplně všechno. . .
. . .kromě života.
Tys věřila, že ti nic víc nezbývá, že ano?
Že jediné, co ti zůstalo, je tvůj život. Je to tak, viď?
-Prosím. -Našlas ale něco jiného.
V cele jsi objevila něco, čeho si ceníš víc než života.
Protože na jejich pohrůžky smrtí, když jim nedáš, co chtějí,
jsi odpověděla, že raději zemřeš.
Čelila jsi smrti, Evey.
Zcela vyrovnaně a klidně.
Snaž se pocítit, cos tehdy cítila.
Bože.
Cítila jsem. . .
Ano?
Je mi mdlo.
Musím na vzduch.
Prosím, já potřebuju ven.
Je tu výtah. Vyveze nás na střechu.
V dešti je Bůh.
V.
Já odcházím.
Je tu 872 písní.
Slyšel jsem je všechny, ale na žádnou jsem netančil.
-Vnímáš mě? -Ano.
Nemůžu tu zůstat.
Já vím.
Žádné dveře tu už nenajdeš zavřené.
Chtěla jsem si ho nechat,
ale nechci ho, když jsi to psal ty.
Nepsal.
Smím ti, než odejdeš, něco ukázat?
SOLNÉ MĚLČINY
-Ona žila. -Ano.
Byla krásná.
-Tys ji znal? -Ne.
Ten dopis napsala těsně před smrtí.
A já ti ho doručil, tak jako byl doručen mně.
To všechno se opravdu stalo?
-Ano. -Tys měl celu vedle ní.
Tak o to tady jde.
Ty se jim mstíš za to, co udělali jí. . .
-. . .i tobě. -Mě stvořily jejich skutky.
Jde o základní princip vesmíru,
že každá akce vyvolává úměrnou a opačnou reakci.
Takhle ty to bereš?
-Jako rovnici. -Co mi udělali, bylo monstrózní.
A stvořili monstrum.
-Už víš, kam půjdeš? -Ne.
Dřív bych měla strach. . .
. . .ale nejspíš ti dlužím dík.
Děkuji.
Sbohem.
Evey. . .
. . .smím tě o něco požádat?
Kdybych mohl mít jedno přání, přál bych si tě vidět, jen jednou,
než bude pátého.
-Dobře. -Děkuji.
Kancléři, vím, že se tomu každý vyhýbá,
ale máme-li být připraveni na všechny eventuality,
nelze to téma dál ignorovat.
Červenou zprávu prověřilo několik demoličních specialistů.
Vyplývá z ní,
že tím nejlogičtějším způsobem teroristického útoku
by bylo napadení ze vzduchu.
Byla přiložena i zpráva
zmiňující se o vlaku, ačkoli jsou tunely obklopující Parlament
neprodyšně uzavřené.
Kdo tu zprávu předložil?
Šéfinspektor Finch.
Máte na podporu těch dedukcí důkazy, pane Finchi?
Ne, pane. Myslím si to.
A já si myslím, inspektore Finchi,
že tato vláda by nepřežila, kdyby se řídila vašimi pocity.
Pane Dascombe, my teď musíme dát
jasnou zprávu všem lidem této země.
Zprávu, kterou si přečtou ve všech novinách,
dozví se ji z každého rádia a televize.
Tato zpráva musí mít odkazy na celém InterLinku!
Chci, aby si tato země uvědomila, že stojíme před zánikem.
Aby každý muž, žena i dítě pochopili, že nás ohrožuje chaos.
Chci, aby se všem
připomnělo, proč nás teď potřebují.
V bývalých Spojených státech válka nadále pustoší Středozápad.
Vědci přičítají nedostatek vody úbytku srážek v minulých letech.
Podle zpráv z Ministerstva ceny kupónů za vodu stoupnou.
Policie zatkla devět podezřelých...
Těm kecům máme věřit? Hustí to do nás celý léto.
Vně karanténní zóny nový patogenní virus zabil 27 lidí.
Úřady odhalily nové důkazy spojující teroristickou organizaci V
s útokem viru St. Mary's na Londýn před 1 4 lety.
Můj přítel u Prsťáků něco našel.
Jde o tři chlapy.
Tajné agenty.
Sloužili u černých pytlů Creedyho.
Alan Percy, Robert Keyes, William Rookwood.
Jak to vypuklo v St. Mary's,
Percy zmáčknul spoušť beretty, Keyes uhořel při požáru. . .
A Rookwood někam zmizel.
Ze všech těch náhod se mi dělá vážně nanic.
Rookwood.
Odkud ho znám?
Inspektore, vím, že mě hledáte. WR
Od Rookwooda? Nejspíš měl ve svým fajlu uloženej trip.
Jak to, že o vás ví?
Co uděláme?
Jsem polda. Chci znát pravdu.
Byl jsem při otevření a bylo mi všelijak.
A je to stejný.
NA PAMÁTKU OBĚTÍ VIRU ST. MARY'S
Blíž netřeba, inspektore.
Nesledují nás.
Promiňte, ale za život vděčím maximální obezřetnosti.
-Máte pro nás něco? -Ne, fakta už znáte.
Jména a data nosíte v hlavě.
To, co chcete a potřebujete, je příběh.
Ten může být pravda i lež.
Posouzení nechám na vás, inspektore.
Náš příběh začíná, jak už to často bývá,
u mladého a slibného politika.
Je to hluboce věřící muž, člen Konzervativní strany.
Jde pevně za svým cílem a neohlíží se napravo ani nalevo.
S rostoucí mocí bobtná i jeho fanatismus
a jeho stoupenci jsou stále agresivnější.
Až jeho Strana podpoří projekt ve jménu národní bezpečnosti.
Nejdřív se tváří, že vyvíjejí biologické zbraně,
a proto se na náklady nehledí.
Nicméně, pravým cílem projektu je moc.
Úplná, totální, všeobjímající nadvláda.
Ten projekt je však násilně ukončen.
Ale úsilí zúčastněných nepřišlo vniveč,
protože z krve jedné z obětí vzešla nová síla pro vedení války.
Představte si virus, nejhrozivější ze všech možných,
a pak si představte, že vy jediný máte lék.
A když vám jde jen o moc, jak s takovou zbraní naložíte?
V tuto chvíli do našeho příběhu vstupuje krysa.
Je to muž zdánlivě bez svědomí,
pro něhož účel vždy světí prostředky.
Právě on navrhuje, že terčem by neměl být nepřítel státu,
ale naopak stát sám.
Pro maximální efekt útoku jsou vybrány tři cíle.
Škola, stanice metra a vodárna.
Za prvních pár týdnů je několik set mrtvých.
Vodárna Three Waters byla kontaminována.
Úřady se snaží korigovat šíření smrtícího viru.
Rozpoutal vlnu destrukce v celém metru.
EPIDEMIE
Živené médii se strach a panika šíří rychle.
Rozloží a rozdělí zemi, dokud se
na obzoru neobjeví ten správný cíl.
Před krizí v St. Mary's
by si nikdo netroufal předvídat výsledky voleb. Nikdo.
A pak, krátce po volbách, pohleďte, stal se zázrak.
Někteří věřili, že jde o dílo Boží.
Ale byla to farmaceutická firma, kontrolovaná jistými členy Strany,
kteří díky ní závratně zbohatli.
Rok poté je pár extrémistů souzeno, shledáno vinnými a popraveno,
zatímco jejich obětem se postaví pomník.
Ale na konci všeho, geniálním jádrem plánu, byl strach.
Strach se stal nástrojem vlády
a s jeho pomocí je náš politik nevyhnutelně zvolen
do nové funkce Nejvyššího kancléře.
Zbytek, jak se říká, je historie.
-Můžete to dokázat? -Proč myslíte, že ještě žiju?
Dobře. My vás vezmeme do ochranné vazby, pane Rookwoode.
O tom nepochybuji.
Pokud chcete tu nahrávku, uděláte, co vám řeknu.
Dejte Creedyho nonstop sledovat.
Až získám pocit, že víte o každém jeho hnutí,
znovu vás kontaktuji.
Do té doby mě těšilo.
Rookwoode,
proč jste se neozval dřív?
Na co jste čekal?
Na vás, inspektore.
Bez vás to nešlo.
Co to tam vyvádí?
Kruťák Creedy? To já nechci vědět.
Sutler vám už nemůže věřit, viďte, pane Creedy?
A oba víme proč.
Jakmile zničím Parlament,
bude muset za sebe někoho nabídnout, jiný kus masa.
A kdopak to bude?
Vy, pane Creedy.
Muž vašeho intelektu už to nejspíš zvážil.
Muž vašeho intelektu má nejspíš plán.
A ten plán je důvodem, proč vám Sutler už nevěří.
Je důvodem proč vás teď sledují,
proč jsou všude po celém domě štěnice,
-a proč máte napíchnutý telefon. -Hovadiny.
Ale muž vašeho intelektu si to jistě umí přebrat.
-Co po mně chceš? -Sutlera.
No tak, pane Creedy, věděl jste, co vás čeká.
Že jednou to bude buď vy nebo on.
Proto se Sutler z bezpečnostních důvodů ukrývá v ústraní.
A proto několik vašich spolehlivých mužů
setrvává v jeho blízkosti. Stačí prostě jen zavelet.
-Co z toho budu mít já? -Mě.
Když přijmete, udělejte křížek na vstupní dveře.
Proč bych ti měl věřit?
Protože to je jediný způsob, jak mě zastavit.
Ne můj meč, Mondego, vaše minulost vás odzbrojila.
Smím se připojit?
Najděte si jiný strom.
Máme Kruťáka pod drobnohledem už týdny.
A on mlčí. Na co čeká?
Jo? To je pro vás.
-Jo? -Šéfinspektor Finch?
-Ovšem. -Tady je kapitán Clark...
... 1 37. okrsek.
-Máme ho. -A koho?
Williama Rookwooda, co ho hledáte.
Přišlo echo, že se pohřešuje. Mrknul jsem do našich seznamů.
A kápnul jsem na něj. Podle chrupu to sedí.
Byl to utopenec, vylovenej rybářema. Žádnej průkaz, ani indicie, až do teď.
-William Rookwood je mrtvý? -Bezpečně. Už dvacet let.
Krucinál!
Ten parchant si tam seděl,
krmil mě bludama po lžičkách, a já mu to žral.
Co podnikneme teď, inspektore?
To, co jsme měli udělat dávno.
Najdeme ho.
Každým dnem, pánové.
Každým dnem se přibližujeme k listopadu.
Každý den, kdy ten muž zůstává na svobodě,
je naším dalším selháním.
347 dní, pánové.
347 selhání!
Kancléři, ale my nemáme adekvátní páky, aby. . .
Doslova nás každý den pohřbívá lavina
vašich selhání, pane Creedy!
Dojdu tam.
-Eric Finch? -Jo.
Do hajzlu.
Kolik jich rozvezli?
Zatím máme osm náklaďáků.
-Aspoň pár set tisíc. -Kriste.
Chci, aby každý přistižený v jedné z těch masek, byl zatčen!
Naval prachy! Dělej, naval ty prachy!
Jsme jak v obležení. Všichni zešíleli.
-Přesně tohle si přeje. -Co?
-Ať žije anarchie! -Chaos.
Pane Creedy, činím vás osobně zodpovědným za tuto situaci.
Problém je, že nás zná líp, než my známe sebe.
Proto jsem se v noci vydal do Larkhill.
-Leží mimo karanténu. -Bylo to nutný.
Moc tam nezbylo.
Bylo to strašně zvláštní.
Najednou jsem měl pocit, že všechno nějak souvisí.
Promítl se mi celý scénář.
Dlouhý řetěz událostí, táhnoucí se až ke vzniku centra v Larkhill.
Zdálo se mi, že vidím všechno, co se stalo. . .
. . .i vše, co se ještě musí stát.
Hej, ty!
Jako by tam přede mnou ležel dokonalý vzorec. . .
. . .a já si uvědomil, že jsme jeho součástí. . .
. . .a že jsme v něm uvězněni.
Takže víte, co se chystá?
Ne, byl to jen pocit.
Ale myslím. . .
. . .že v tom chaosu někdo provede nějakou hloupost.
A v tu chvíli,
začne být zle.
V Brixtonu byli zatčeni výtržníci.
A pak Sutler bude nucen udělat tu jedinou věc, kterou umí.
V tu chvíli stačí, aby V jen dostál svému slovu. . .
. . .a pak. . .
Blíží se velká noc.
Jsi na ni připraven?
A jsme my připraveni?
Moc mi chyběla.
Já nevěřil, že přijdeš.
Dala jsem slovo.
Sluší ti to.
Děkuju.
A smím vědět, jak ses vyhnula odhalení?
Falešný průkaz je lepší než tvá maska.
Ale kdykoli jsem zaslechl sirénu, bál jsem se o tebe.
Taky jsem měla chvíli nahnáno.
Pak jsem šla jednou nakoupit.
A holka, co se mnou dělala u BTN, stála ve frontě za mnou.
Byla jsem nervózní, a když jsem měla platit, upadly mi peníze.
Ona je zvedla. . .
. . .a podala mi je.
Koukala mi zblízka do očí. . .
. . .a nepoznala mě.
Asi jsem se změnila víc, než jsem tušila.
Mám pro tebe dárek, Evey,
ale než ti ho předám, chci tě o něco požádat.
Můžeme si zatančit?
Teď? V předvečer tvé revoluce?
Revoluce bez tance by za nic nestála.
S radostí.
Dnes večer promluvím přímo k těm živlům
a dokonale jim objasním situaci.
Bezpečnost našeho národa si žádá jejich úplnou podřízenost.
Dnes v noci každý odpůrce, každý štváč či agitátor
bude exemplárně potrestán.
Kancléři, je tu eventualita, kterou jsme neprobrali.
A ta zní jak, pane Dascombe?
-Kdyby ten terorista uspěl. . . -Neuspěje.
Vím, že je to nepravděpodobné, ale kdyby přece. . .
Kdyby uspěl a ta budova by nějak utrpěla,
změní se jediná věc, bude to jediné, čeho dosáhne.
Zítra ráno si namísto novin
budu číst rezignaci pana Creedyho!
Činil ses. Už mají vážně nahnáno.
Sutler chce prý večer promluvit k národu.
Můj čas se blíží.
Ty masky byly geniální.
Bylo to zvláštní, vidět tě všude kolem.
Prosím tě tedy, nikde nevyzraď, kdo jsem
a pomoz mi teď vhodně se přestrojit.
-Večer tříkrálový. -Viola.
-Pořád nechápu. -Co?
Že o jednom z nejdůležitějších lidí v mém životě
nevím skoro vůbec nic.
Nevím, kde ses narodil, kdo byli tví rodiče
a jestli máš sourozence.
Nevím ani, jak vypadáš.
Evey, prosím.
Za tou maskou je sice tvář,
ale nejsem to já.
Ta tvář o mně nevypovídá víc než svaly pod ní
či kosti pod tím vším.
Rozumím.
Děkuju.
Čas už kvapí.
Mám něco, co ti chci dát.
Byl jsem u Parlamentu.
Pohled k nevíře. Tanky, protivzdušná obrana, pěchota.
Přeju si, aby se tam nikdo neukázal.
Když ale přijdou, co se stane?
Co se obvykle stává, když se lidé beze zbraní
vzepřou těm se zbraněmi.
Tady zastav.
Ty tunely prohledáváme už týdny. Ještě věříte, že ho najdeme?
Inspektore..
Všechno je špatně, viďte?
To je podzemka? Ale já myslela, že ji zavřeli.
To ano.
Trvalo mi 1 0 let koleje uvolnit a část jich položit.
Já tě provedu.
BRITSKÉ HNOJIVO
Ta trať vede k Parlamentu.
Ano.
Takže se to skutečně stane?
Stane se to, když ty budeš chtít.
-Cože? -Tohle je můj dárek, Evey.
Všechno, co mám, můj domov, mé knihy, galerii, tenhle vlak,
nechávám tobě, ať s tím naložíš po svém.
Další z tvých triků, V?
Ne, už žádné triky. Už žádné lži.
Jen pravda.
A pravdou je, žes mě přesvědčila o mém omylu.
Že nemám právo rozhodnout a zatáhnout za tuhle páku.
-Proč? -Protože svět,
který jsem jako jeho součást pomáhal utvářet, zmizí dnes v noci.
A zítra povstane svět jiný,
budou ho utvářet jiní lidé, a proto volba patří jim.
Kam chceš jít?
Nadešel čas setkání s mým stvořitelem
i čas odplaty za vše, co pro mě udělal.
V, počkej! Prosím, tohle dělat nemusíš.
Ještě spolu můžeme odtud odejít.
Ne. Měla jsi pravdu v tom, co jsem.
Na mě žádný strom nečeká.
Vše, co chci, vše, co si zasloužím, je na konci toho tunelu.
To není pravda.
Nejde to.
Mí drazí spoluobčané,
dnes v noci naše vlast,
vše, čeho si vážíme,
a vše, co je nám tak drahé,
bude čelit vážně a kruté hrozbě.
Oblast je čistá.
Tento násilný a bezprecedentní útok na naši bezpečnost
nemůže zůstat bez odezvy.
Tak kde je?
Ani bez trestu.
Vědět co si myslí!
Nepřítel je velice zákeřný, snaží se nás rozdělit
a rozklížit v samých základech náš skvělý národ.
Já svou část dohody dodržel, ale dodržel jste ji vy?
Přiveďte ho.
Dnes v noci musíme zůstat neochvějní.
Musíme zůstat rozhodní.
Ale především musíme zůstat jednotní.
Ti, které dnes chytí venku bez povolení,
budou považováni za komplice našeho nepřítele
a jako teroristé budou bez výjimky popraveni.
Chci vidět jeho tvář.
Dnes v noci vám tady slavnostně přísahám,
že spravedlnost bude rychlá,
bude důsledná
a bude zcela nemilosrdná.
Bože. Ne.
Konečně se setkáváme.
Něco jsem vám přinesl, kancléři.
Dar na rozloučenou.
Za všechno, co jste vykonal, i za to, co jste mohl vykonat,
a k tomu jedinému, co vám zbývá.
Sbohem, kancléři.
Pane Creedy.
To je nechutné.
Tak to bychom měli.
Teď je načase odhalit tvoji tvář.
Sundej si masku.
Ne.
Vzdor do posledního dechu?
Nebudeš fňukat jako on? Ty se smrti nebojíš.
Jsi jako já.
My dva máme společné jen to, že brzy oba zemřeme.
Jak by sis to představoval?
S rukama kolem vašeho krku.
Hovadina.
Jak to uděláš?
Vše jsme prohlídli. Nemáš nic.
Nic než své trapné nože a ty ubohé karate finty.
My můžeme střílet.
Ne, máte jen kulky a naději, že až je vystřílíte,
nebudu vám už vzdorovat. Protože pokud ano,
zemřete dřív, než stačíte nabít.
To je nesmysl!
Zabte ho!
Teď já.
Chcípni! Chcípni!
Proč už to nevzdáš?!
Proč to nevzdáš?
Ta maska skrývá víc než maso.
Tahle maska skrývá ideu, pane Creedy.
A ideje nelze zastřelit.
Tady obvod jedna. Whitehall zabezpečen. Konec.
Tady generál Ackroyd.
Chci dál stručné zprávy.
Nedopustím, aby ta verbež věci podělala víc než jsou.
V!
Bože, musíme zastavit krvácení.
Prosím, nic nedělej. Já umírám a jsem rád.
Tohle neříkej.
V ničem jsem ti nelhal.
20 let jsem toužil po jediném.
Nic víc neexistovalo.
Než jsem poznal tebe.
Tím se vše změnilo.
Zamiloval jsem se do tebe.
I když v ten cit jsem už nevěřil.
V, nechci, abys zemřel.
Tohle je ten nejhezčí dárek,
co jsi mi mohla dát.
V?
V?!
Zaznamenali jsme pohyb směrem k Trafalgarskému náměstí.
Obvod jedna, máme kontakt s nepřítelem.
Stůj, ani se nepohni.
Jsi Evey Hammondová, viď?
Tak je po všem?
Téměř.
Stop. Na tu páku nesahej.
Ne.
Nepřítel na postupu. Žádám rozkazy.
-Co máme dělat? -Velitel nám neodpovídá.
Ani vůdce Strany Creedy.
Ani kancléř.
Proč tohle děláš?
-Protože měl pravdu. -Ale v čem?
Že tahle země teď nepotřebuje budovy, ale naději.
Sakra, nestřílejte! Nestřílejte!
Tohle je zlej sen.
Je načase.
Řekněte mi,
máte rád hudbu, pane Finchi?
Myslíš tuhle?
Ano.
Jeho hudbu.
Co byl zač?
Byl Edmond Dantes.
Byl to můj otec. . .
. . .i má matka.
Můj bratr.
Můj přítel.
Byl vy. . .
. . .i já.
Byl v každém z nás.
Navždy nám utkví tato noc
i její význam pro tuto zemi.
Mně navíc utkví ten muž
a vše, co pro mě znamenal.
V JAKO VENDETA
VĚNOVÁNO PAMÁTCE
V JAKO VENDETA